- Cora. - Hej, Rosamund.
Resan måste ha gått fort.
- Det var det värsta! - Vadå?
Nån har startat en nudistkoloni i Wickford, Essex.
Den kallas Moonella Group.
Vadå, har nån startat en koloni i Essex?
Inte den sortens koloni, mamma.
Det är för folk som vill ta av sig kläderna.
I Essex?
Det måste vara hemskt fuktigt.
Gör det nån skillnad?
Ja, om man inte har några kläder på sig.
En galen idé, tycker jag.
Det var nog inte menat för dig.
Jag ville komma när Mary berättade om farmarens barn
som du har tagit dig an.
Kom till mitt rum när du har bytt om.
Hur länge stannar du?
Cirka en vecka, om jag får.
Bra. Vi har en fest för mina underlydande på fredag,
du kan stanna och hjälpa till.
Tyvärr är jag borta på torsdag kväll.
En av mina plikter som lordlöjtnant.
Jag är hedersgäst vid en middag
för alla befäl i tjänst i Yorkshire,
så jag slipper inte undan.
Blir du borta över natten?
Det är nere i Sheffield och det blir sent, så det verkar klokt.
Du får nöja dig med Cora.
Och Edith och Tom och Rose.
Några nyheter om din friare?
Jag har inte hört av honom på sistone.
Har du beslutat vad du ska svara?
Jag bör väl ge honom besked före dig.
Eller hur?
Ellen Terry är ingenting mot dig när det gäller att dra ut på saker.
- Oj, är ni upptagen? - Nej, nej. Kom in.
Hur kan jag stå till tjänst?
Ska jag gå?
Jag önskar att jag hade hemligheter som var för simpla för en dam att höra,
men tyvärr inte.
Nej, jag har goda nyheter för omväxlings skull.
En gammal faster har dött.
Nej, det är inte goda nyheter, men hon levde till hög ålder.
Det är huvudsaken.
Poängen är att jag fick ärva lite pengar.
Några hundra pund, mer än jag nånsin lyckats spara.
Jag är glad för er skull.
Hon var gift med en välbärgad bagare, men de hade inga barn.
Så rart av henne att välja er.
Det var nog mest minnet av min pappa.
De stod mycket nära varandra som barn.
Ni vill ha mitt råd om hur ni ska förvalta arvet.
- Är det så? - Ja.
Det vore bättre att fråga mr Branson.
- Eller doktor Clarkson. - Men hon frågar mig.
Men vi lever så avsides här.
Ni borde tala med nån som är med i svängen.
Jag ska tänka på saken, mrs Patmore.
Och nu, om ni tillåter,
ska jag gå och ringa i gonggongen.
Sätt dig här så får vi prata.
Jag ska inte äta upp dig.
Men du tänker skälla på mig.
Berätta för mig om den rara lilla farmardottern.
Vad har Mary sagt?
Inte mer än så.
Du visste att jag skulle ta hit henne.
Jag var rädd för det.
Och jag tycker fortfarande synd om stackars mrs Schroder.
Jag skrev till henne. Hon har adopterat ett annat barn.
Då har hon löst sitt problem, men frågan kvarstår
om du har löst ditt.
Får jag åtminstone se flickan?
- Vill du det? - Givetvis.
Jag gav upp tio månader av mitt liv för att hon skulle komma till världen.
Problemet är farmarfrun, mrs Drewe. Hon tycker att jag är besvärlig.
Hon vill inte att jag träffar Marigold.
Vi har alltså en situation som kan skada ditt rykte,
och ingen emotionell belöning som kompensation.
Är vi de första?
Det ser så ut. Vill du ha?
Hur mår miss Bunting? Undervisar hon fortfarande Daisy?
Ja. Men oroa dig inte, jag ska inte be henne göra oss sällskap mer.
Cora skulle köra över mig direkt om hon ansåg det viktigt för dig.
Vilket det inte borde vara enligt dig?
Jag vet att du ibland känner dig som en främling i ditt eget hem.
Hör på, jag är väldigt tacksam mot dig och familjen.
Men min vision av hur landet borde utvecklas
skiljer sig från er.
Men inte från miss Buntings.
Jag tror på reformer
och att vänstern har rätt.
När jag är med henne känner jag mig inte som en kuriositet
utan sunt förnuft.
Jag säger bara så här, Tom.
Under din tid här har du sett båda sidor av myntet
och blivit vän med folk du en gång såg som fiender.
- Det är sant. - Du borde vara stolt.
Trodde du för fem år sen att du skulle bli vän med min mor?
Jag hade knappt trott det för fem minuter sen.
Låt inte dina framsteg gå om intet. Det är allt.
Drinkar före middagen? Vänta tills Carson får se det.
Jag hällde upp dem själv, som du ser.
Anna, jag fick ett meddelande från inspektör Willis.
Han tittar in kl. 11.00 i dag.
- För att träffa mig? - Så skriver han.
- Nån mer, mr Carson? - Jag vet inte.
Han vill tala med Anna och Lady Mary, skriver han.
Lady Mary? Varför hon?
Jag vet inte, men vill ni förvarna henne?
Jag säger det när jag serverar frukosten.
Vad förskaffar mig nöjet av detta besök?
Jag ska gå rakt på sak.
Ni vet att Lord Merton gärna demonstrerar sitt medicinska intresse.
Åtminstone i sällskap med mrs Crawley.
Jag är hedrad av ert förtroende.
Jag anförtror mig åter för att jag måste, dr Clarkson.
Bara ni kan hjälpa.
Jag är ännu mer smickrad.
Det är familjens fel, egentligen.
Vi har lärt henne uppträda som aristokrat,
och den uppriktiga, intellektuella högborgerliga damen
har ersatts av nåt som är svårare att definiera.
Ni menar att ni gillade henne mer som medelklassdam?
Nej, så långt vill jag inte gå.
Men ni förstod henne bättre då.
Just det.
Nu vet jag inte vem hon är eller vad hon vill.
Många skulle ha lätt att förstå
önskan att gifta sig adligt och bo i ett palats.
Får jag ställa en personlig fråga?
Jag har genomlevt krig och min beskärda del av sorg.
Jag överlever nog en oförsynt fråga från en läkare.
Ogillar ni möjligen tanken på att mrs Crawley kommer upp sig?
Beklagar, jag förstår inte er fråga.
Den förbryllar mig.
Men en sak kan jag säga.
Vill ni se henne leva ett liv i total overksamhet
och utan moraliskt värde?
Nej-
Och när glansen har falnat, vad blir det då?
En tom tillvaro i ett stort, dragigt hus
med en man som tråkar livet ur henne?
Vilka hemska utsikter.
Då är vår plikt klar.
Det är ni, milady.
Ja. Jag ville att min tant skulle träffa Marigold.
Det här är Lady Rosamund Painswick.
Det här är mrs Drewe.
God dag, mrs Drewe.
Förlåt att vi kommer oanmälda. Ni är säkert upptagen.
Det stämmer, milady.
Det här är Marigold.
Jag ser det.
Hon är väldigt rar.
Lady Edith verkar tycka det.
God dag.
Lady Edith ville visa barnet för sin faster.
Lady Rosamund Painswick.
Angenämt, milady.
Vi vill inte störa i arbetet.
Jag måste sätta igång med maten också.
Givetvis.
Adjö, kära du. Kom ihåg din...
Kom ihåg din vän Rosamund.
- Jag skata in henne. - Jag kan...
Jag tar henne.
Givetvis.
Adjö.
Jaha...
Det gick precis som jag sa.
Hon vill ha Marigold som sin leksak,
att visa upp för var och varannan gäst på godset.
Och det är ditt fel.
Ditt fel!
Varför sa ni till mrs Patmore att vi lever avsides här?
- Och inte är med i svängen? - Det är sant.
Varför pratar alla som om vi inte levde i den moderna världen?
- Så ni håller inte med? - Nej!
Lever inte kungen i den moderna världen?
Målar inte mr Sargent moderna tavlor?
Skriver inte mr Kipling moderna böcker?
Vad tänker ni råda henne till?
Jag vet inte än. Jag ska överväga det.
Inspektör Willis frågar efter er, mr Carson.
Han säger sig ha med en man från London.
De är i biblioteket.
De?
En kommissarie från Scotland Yard.
Vad vill han mig?
Vad vill han nån av oss?
Det är ologiskt.
Förresten vill jag åka med tiotåget i morgon.
Jag ska äta lunch med mr Blake och jag vill vara i god tid.
Ska vi bo hemma hos Lady Rosamund fast hon är här?
Det går bra. Hon har sagt till Mead.
Ska ni träffa Lord Gillingham?
Jag tror inte det.
Så ni har inte ändrat er?
Då så. Låt oss få det här avklarat.
Har jag förstört alla chanser för oss?
Du vände dig emot dem redan från början.
Hur kan man retirera från den positionen?
Så jag har tvingat dig att välja?
Har du inte det?
Du föraktar den familjen,
men du glömmer att min fru var en av dem
och att mitt barn är en av dem.
Så vad ska jag göra?
Föraktar du dem inte?
- Verkligen inte? - Nej.
Jag vill se förändringar,
men jag ser inte allt i svartvitt längre.
Och det gör jag?
Jag erkänner gärna att det var roligt att lära känna dig.
Jag är glad att veta att jag inte är den ende socialisten kvar på jorden.
Men vi borde nog gå skilda vägar innan nån av oss råkar illa ut.
Jag har inget mer att tillägga, mr Vyner.
Jag minns att vi fick skynda för att hinna med tåget.
Jag hade ätit lunch med Lord Gillingham och behövde komma hem,
eftersom kyrkobasaren skulle äga rum dagen efter.
Och just när den hölls anlände Lord Gillingham från London
med nyheten om mr Greens död?
Just det. Sen berättade jag för Anna.
Blev hon mycket överraskad?
Chockad, är nog snarare ordet.
Hon var väldigt chockad.
Var hon det?
Jaså minsann?
Får jag gå nu?
Lady Mary har nog gett er all hjälp hon kan.
Kan ni bekräfta att mrs Bates var i London
morgonen mr Green dog, och att ni inte vet var hon var?
Jag behöver bara fråga henne...
Och ni har inget skäl att tro
att Bates befann sig längre söderut än York?
Inget skäl alls.
Det blir nog roligt för dem att lära känna varandra bättre.
Ja, det är en bra idé, men borde inte jag göra det nån gång?
Det är alltid jag som äter lunch hos dig.
Nej, helst inte.
Mrs Potter vill gärna ha nån att laga mat åt,
och Spratt behöver nåt annat att tänka på.
Jaså?
Vi tror båda att tiden snart är ute för min jungfru, Collins.
- Det hoppas jag verkligen inte. - Nej.
Hon är inte döende.
Jag menar att hon tänker sluta sin tjänst här.
Hon pratar jämt om sin bräckliga mor.
Jag är också bräcklig. Tänker hon inte alls på det?
Du är lika bräcklig som Windsor Castle.
Och vad har Spratt med saken att göra?
Han vill ha allt på sitt eget sätt.
Men han har också format Collins,
och hon lyder honom obetingat.
Han vet inte hur ersättaren blir.
Jag har aldrig haft en kammarjungfru, så såna bekymmer har jag sluppit.
- Men du kommer på torsdag? - Ja.
Det vore bra om dr Clarkson kunde se förbi Lord Mertons ställning
och lära känna honom.
Jag instämmer.
Visst ja, jag hade nåt att tala om för dig.
Shrimpie tror sig vara prinsessan Kuragin på spåren.
Så roligt.
Ja, han hörde ett rykte om några ryska sköterskor som jobbade i...
Wan... Wan... Wan Chai?
- Ligger det i Hong Kong? - Eller i närheten, tror jag.
Om det är sant, så är det verkligt goda nyheter.
Ja, tanken på att prinsessan Irina tvättar sjuka och tömmer bäcken
är uppmuntrande.
Ska du tala om det för maken?
Nej, jag väntar tills Shrimpie är säker.
Såna saker måste skötas varsamt.
Ja.
Det här måste nog skötas mycket varsamt.
Varför försökte mr Carson dölja att ni var i London den dagen?
Han försökte nog inte dölja nåt. Han glömde bara.
Är det inte en stor sak när nån i tjänstefolket far till London?
- Inte för en kammarjungfru... - Snälla mrs Hughes.
Det stämmer. Inte för en kammarjungfru eller kammartjänare.
Jag åker i morgon med Lady Mary.
Gillade ni mr Green?
Ja. Väldigt mycket.
Han var inte så förtjust i er man.
Tja, alla kan ju inte gilla alla.
Res ingenstans, mrs Bates.
Jag har inget emot att ni åker till London. Men res inte bort.
Ursäkta, milord.
Jag undrar när vi kan få duka här inne.
Tyvärr har polisen tagit över biblioteket,
och jag behövde lägga ut de här.
Vad är det?
Jag försöker formulera mina planer för byn
och tittar på olika byggmästare.
Vill ni inte använda de vanliga arbetarna?
- Det här är för stort för dem. - Har ni gjort er val?
Jag måste prata med Lady Mary, men den här firman verkar bra.
De har huvudkontoret i Thirsk, så de är lokala,
och de gör ett utmärkt jobb.
Alla borde investera i byggbranschen.
Många kommer att bli rika de närmaste åren.
TÅRTOR OCH KONFEKT
Jag håller påsarna medan ni fäller upp paraplyet.
- Mycket vänligt. Menar ni det? - Absolut.
Jag kan bära dem nu.
Kommer aldrig i fråga.
Vart ska ni?
Bara till St Mary Magdalene.
Ni måste tycka mycket om sötsaker.
Det är inte åt mig.
Jag bjuder några ryska flyktingar på te varje tisdag och torsdag.
- De älskar tårtor. - Jag också.
Ni kan också komma, om ni vill.
- Är ni intresserad av Ryssland? - Inte direkt.
- Fast jag tycker synd om dem alla. - Givetvis.
- Jag borde väl vara mer intresserad. - Varför?
- Jag har lite ryskt blod i mig. - Så ovanligt.
Det är sant.
På sätt och vis är min familj rysk. Eller var det förut.
Då måste ni absolut komma på te.
Som ett litet tack.
Vi borde väl presentera oss, fast det känns märkligt.
Rose MacClare.
Atticus Aldridge till er tjänst.
Det låter inte särskilt ryskt.
Vi hette inte Aldridge förut.
Mrs Patmore, jag kanske har en lösning på ert problem.
Roligt att höra.
Varför inte investera i byggbranschen?
Med tanke på all byggnation överallt,
får ni snart bra återbäring.
Ingen dum idé.
Har ni nån särskild firma i tankarna?
Kanske W.P. Moss.
De har sitt huvudkontor i Thirsk,
de expanderar,
och jag hör deras namn överallt.
Ni måtte hålla er välunderrättad om allt sånt där.
Jag håller mig välunderrättad om allt som händer i världen.
Kan man köpa aktier i W.P. Moss?
Är de börsnoterade, menar jag?
Tja...
Ni får göra förfrågningar.
Miss Bunting?
Jag är förvånad att se er här, måste jag säga.
Bara lugn, mr Carson. Jag kom för att säga adjö.
Hon lämnar skolan, eller hur?
Hon lämnar skolan och byn,
för att mr Branson vägrar vara karl för sin hatt!
Du är nästan oförskämd nu, Daisy.
Du borde tänka dig för innan du säger nåt mer.
Ska ni verkligen flytta?
Ja, men situationen är inte riktigt som Daisy beskrev.
Det visste vi redan.
Jag fick ett anbud från en skola i Preston, Lancashire.
Ett läroverk, faktiskt, så det är ett steg uppåt.
Jag tvekade länge, men har beslutat att säga ja.
För här i huset blir hon ju förolämpad jämt.
Miss Bunting får säkert det bemötande hon förtjänar.
Mrs Patmore?
Låt inte Daisy sluta studera. Hon har potential.
- Vad pågår här? - Allt möjligt.
Mr Carson ger mig investeringsråd,
och miss Bunting ska lämna Downton
för att mr Branson vägrar stå upp för henne.
Det var väl allt.
Jag finns på mitt rum.
Adjö då
och lycka till.
Adjö.
Mrs Hughes, vem är den där mr Vyner?
Han är en polis från London som utreder mr Greens död.
Varför förhör de mr och mrs Bates gång på gång?
Vem har sagt det?
Det finns inga hemligheter här i huset.
Då tycker jag att ni ska fråga mr Vyner.
Det kanske jag gör.
Vem vet?
Jag kanske har nåt att berätta.
Skapa inga problem, mr Barrow.
Ska jag inte göra min plikt, mrs Hughes?
Jag ber er bara att inte skapa problem.
Mår ni bra? Ni ser ut att behöva lägga er ett tag.
Oroa er inte för mig.
- Vem var det som ringde? - Simon Bricker.
Han av alla! Vad ville han?
Jag ska svara utan att kommentera din ton.
Han vill ha tavlan fotograferad för sin bok.
Och när blir det?
Han kommer i morgon och de tar bilder på fredag.
Jag är inte här då. Jag har middagen i Sheffield.
Eftersom du ogillar honom är det väl ingen nackdel.
Och Mary är i London.
Vad spelar det för roll?
Jag ogillar honom inte precis.
Men det här har blivit så utdraget.
Det är en komplimang.
Genom hans bok kommer tavlan att öka i värde, kanske mycket.
- Det är väl bra. - Jag har inte nekat dig att inbjuda honom.
Bra, för det är redan gjort.
Mr Branson, sir.
Hej, Daisy.
- Vad kan jag göra för dig? - Ni kan göra nåt för er själv.
Ni begår ert livs största misstag.
Handlar det om miss Bunting?
Hon är en väldigt fin människa. Intelligent och klok.
Det är hon verkligen.
Så varför vända henne ryggen?
- Daisy... - Jag menar det.
Hon reser i morgon, men jag vet att hon älskar er.
Det märks när hon talar om er.
Reser hon i morgon? För gott?
Kan ni inte stoppa henne? Ni är ingen Crawley.
Ni är en av oss.
Vi är framtiden, de är passé.
- Det är hon som talar genom dig. - Daisy?
Vad gör du här?
Hon kollade en sak i matsalen.
Jag uppehöll henne.
Gå genast tillbaka ner.
Mr Carson.
Har nån av er hört talas om en viss Atticus Aldridge?
Han låter som hjälten i en roman av mrs Humphrey Ward.
Jag är inte säker. Några fler ledtrådar?
Jag mötte honom i dag. I York.
Marsha George sa att hennes far har blivit Lord Sinderby.
Vänta lite. Jag minns det där.
När adelstiteln skapades blev lokalbefolkningen arga,
men nu minns jag inte varför.
Kanske för att Sinderby är en by i Yorkshire,
och de nyligen hade köpt ett hus.
Canningford Grange.
Jaså? Har Wheelers sålt?
Det vet du. Jag sa ju det.
Vad sysslar Lord Sinderby med?
Jag tror att han är bankir.
Jag vet inte riktigt, men sonen är trevlig.
Jag menade inte så.
Barrow, hur är det med er?
Carson, har ni kört för hårt med honom?
Inte vad jag vet, Ers nåd.
- Mr Barrow, behandlar jag er illa? - Ni är vänligheten själv, mr Carson.
Tack, mr Barrow.
Jag ser fram emot partyt.
Så vågat av lordlöjtnanten att ge ett cocktailparty.
Carson, vad anser ni?
Jag håller med Carson.
Det verkar lite förhastat.
- Jag älskar cocktailpartyn. - Jag också.
Man behöver bara stanna i 40 minuter
istället för att sitta igenom sju rätter
mellan en jordägare och en generalmajor som båda hör illa.
Men folk kommer att säga att du har tappat stilen.
- Bryr du dig om vad folk tycker? - Ja.
Jag accepterar förändringar, men jag vill gå varsamt fram,
hellre än att klampa på och göra folk upprörda.
Men varför är ritualer, kläder och kutym så viktiga?
För utan dem, vore vi som vildar på Borneo.
Jag håller inte med.
Skick och traditioner är nog bra,
men när de börjar kontrollera oss har de överlevt sig själva.
Det finns nog betydligt viktigare saker att oroa sig för
än huruvida Carson tycker om att servera cocktails!
Varför gnäller ni på Carson?
Vad har han gjort för fel?
Förlåt mig.
Ursäktar du, mamma? Jag har huvudvärk.
Vad var det där om?
Rosamund, ni tillbringade eftermiddagen tillsammans.
Nämnde Edith om nåt bekymrade henne?
Hon är trött, helt enkelt. Imorgon är hon pigg igen.
Så snällt av er.
Jag säger till mr Carson.
Kan ni vänta lite?
Han har gett mig råd angående mina pengar.
Han säger att jag borde investera dem i en byggfirma, W.P. Moss,
eller annars i nåt annat byggprojekt.
Vill ni inte det?
Det är inte det.
Men jag vet inget om byggande
och vill inte investera i nåt jag inte förstår.
Så varför frågade ni honom?
För att han är man, antar jag.
Jag tvivlar på att det räcker som skäl.
Det gör jag också nu.
Men jag vill inte såra hans känslor.
Om män ändå brydde sig en fjärdedel så mycket om våra känslor som vi om deras.
Du verkar tankfull.
Jag står inför ett viktigt beslut.
Jag hoppas att jag väljer rätt.
Jag ska inte fråga vad det är,
men se till att det är rätt val för dig, Tom, inte för oss.
Du är mycket trevligare än många inser.
Inte alltid.
- God natt. - God natt.
Jag vet inte vad du menar, mamma.
Du ifrågasätter mina motiv varje gång jag är här.
Som om jag inte var välkommen.
Berätta bara vad du och Edith diskuterade så hemlighetsfullt.
Det är väldigt svårt...
Du pratar med din mor, inte en kvinnoförening.
Du har nog läst nånstans att burdust sätt hos gamla är roande,
men det är alldeles fel.
Det gäller barnet, eller hur?
Det är er hemlighet.
Vi vet båda att du inte lämnar mitt hus innan jag får veta sanningen.
Så ska jag låta bädda åt dig här,
eller tänker du berätta nu?
Mr Drewe.
Jag måste få träffa henne.
Det var fel av er att ta hit er faster.
Margie känner att ni vill ha barnet som er leksak.
Hur kan hon säga så?
Jag hade fel, så är det.
Hon vill inte ha er här mer.
Ni måste lämna oss i fred.
Om ni inte slutar komma,
ger hon upp farmen och flyttar.
Men Marigold, då?
Vad menar ni? Vi skulle ta henne med.
Det får ni inte. Jag tillåter det inte.
Vad föreslår ni då?
Ska vi lämna henne i biblioteket på godset?
Jag är väldigt ledsen, milady.
Det blev inte som jag tänkte.
Men jag ser ingen annan utväg.
Folk tror att det är så hälsosamt att bo ute på landet,
men vattnet är inte så bra.
- Menar ni jodbristen? - Ja.
Ni får många strumafall, antar jag.
Rätt många, ja.
Sorgligt att så få vet att det går att behandla med jod.
Alltför många lider i onödan.
Har ni studerat det?
Jag har bara läst mycket.
Jag önskar att jag hade studerat.
Lunchen är serverad, milady.
Gaska upp er, Spratt.
Spratt är nedslagen, för det blev som jag fruktade.
Collins har sagt upp sig.
Gillar ni inte förändring, Spratt?
- Jag avskyr det, frun. - Vi hatar alla förändring, Spratt.
Men nuförtiden måste vi lära oss att leva med det.
Jag avskyr inte förändring. Jag finner det spännande.
Tänk på att de sedvänjor och ceremonier som uppfattas som urengelska
nästan alla uppfanns av viktorianerna.
Just det.
Sanningen är att de går bra ihop, vad vi än tycker.
Och jag tror inte att hans medicinintresse är påhittat.
Jag måste tyvärr hålla med er.
Du måste snart ge dig iväg.
Jag ska bara få på honom uniformen, så åker vi.
Du sa aldrig vad polisen ville i går.
Mest för att jag inte vet.
Han frågade om jag gillade mr Green, och varför han inte gillade dig.
Och vad sa du?
Att jag inte visste, för det gör jag inte.
Jag lovar dig en sak.
Inget ont ska nånsin hända dig igen.
Jag hoppas att det stämmer.
Vi ska sitta vid öppna spisen med alla barnen omkring oss,
och jag ska se till att du är trygg.
Jag undrar det.
Vi vill det båda så mycket,
men tror du att det blir verklighet?
Ja.
Av hela mitt hjärta.
Jag vet inte om jag vill ha riktigt så många barn.
Hur många hade du tänkt dig, mr Bates?
Du missade mig nästan.
Du sa aldrig att du skulle åka.
- Vem berättade? - Daisy.
Min försvarare.
- De i skolan måste vara ledsna. - Kanske.
Jag var nog lite jobbig, men jag hoppas de kommer att sakna mig lite.
Jag hoppas du kommer att sakna mig lite.
Jag kommer att sakna dig mycket.
Jag har älskat dig, vet du...
Jag kunde ha älskat dig mer om du hade låtit mig.
Jag är glad att vi träffades.
Du påminner mig om vem jag är, och jag är tacksam för det.
Jag ska inte glömma bort det igen.
Jag önskar att vi hade träffats innan du lärde känna dem.
Vi måste åka nu om ni ska hinna med fyratåget, miss.
Tillåt mig.
Adjö.
- Gick resan bra? - Alldeles utmärkt.
Tack så mycket.
Lord Grantham, ni ser strålande ut.
Tyvärr råkas vi bara som hastigast, mr Bricker.
Jag måste åka till Sheffield,
men vi ses i morgon om ni är kvar när jag återvänder.
Adjö, Cora.
Då var vi här igen.
Jag börjar känna mig riktigt hemma här.
Bra. Ni är mycket välkommen.
Så länge ni uppför er.
Men vad gör du här?
Vill du ha mer tårta?
Jag ville träffa dig igen
innan jag åker till London och börjar på banken.
Ska jag köpa ett plommonstop, tycker du?
Låt mig presentera dig.
Prins Kuragin, greve Rostov, det här är mr Aldridge.
Här är jag bara mr Kuragin.
Har ni hört från tant Violet än?
Även om er far hittar henne,
vad händer sen?
Med nån av oss?
Vi är främlingar i ett främmande land.
Prata med mr Aldridge.
Hans familj var ryssar
men började ett nytt liv i England, och det kan ni också.
Varifrån kom de?
Odessa.
Hans farfars far utvandrade med några av dem 1859.
Du ser. Jag minns vad du berättade.
Och resten av familjen kom...
1871.
Lysande! Det stämmer.
- Han är ingen ryss. - Nicolai!
Nej, inte nu längre, men...
De har aldrig varit ryssar.
Jag ber om ursäkt.
Nicolai...
Jag förstår inte.
Han... Han sa nog att vi inte var ryssar eftersom...
Vi är judiska.
Hur visste han det?
Judar drevs bort från Odessa under två stora pogromer.
- En 1859... - Och den andra 1871?
Det är ändå konstigt.
Du är engelsk nu men samtidigt judisk. Än sen?
Får jag bjuda dig på middag när du är i London?
Kanske det.
Vi får se.
Så trevligt. Jag har inte varit på Simpson's på länge.
Vi går direkt till bordet, tycker jag.
Jag bad en vän göra oss sällskap, så uppför dig nu.
Varför skulle jag inte det?
Kära nån. Jag hade inte väntat att se dig här.
Samma här.
Lyckligtvis väntade jag mig er båda.
Vad har du för plan?
Ska vi hålla hand och hyra ett hus vid havet tillsammans?
Inte riktigt.
Men jag har en idé som kan vara
som det står i annonserna, "till ömsesidig nytta".
Ni måste sluta. Ni förgiftar er själv.
- Lämna mig i fred. - Så ni ser ut.
Ni svettas som en gris.
Hennes nåd lät er stanna, och nu tror ni att ni kan köra med oss.
Jag glömde grädden.
Miss Baxter,
jag kanske inte har rätt att fråga, men...
Nu när Hennes nåd vet sanningen kanske ni kan tala om det för mig.
Vill ni verkligen det?
Mr Molesley! Genast!
Ja, mr Carson, jag kommer.
Jag tror inte mina öron.
- Inte? - Nej.
Du verkar föreslå att jag ska ta det som Lady Mary Crawley har ratat,
damma av det och lägga det på min egen tallrik!
- Så menade inte Charles. - Inte?
Bra. Vilken lättnad.
Då behöver vi inte gräla.
Mabel, du är kär i Tony Gillingham. Så är det.
Jag vet bara att Tony bröt vår förlovning,
vilket jag inte förtjänade.
Så fort Mary Crawley vickade på lillfingret.
Det var hans val, inte mitt.
Du påstår det. Men nu är du uttråkad och vill ha nån ny att leka med.
Så för att bli av med honom, kastar du honom tillbaka till mig.
Det här var inte min idé.
Definitivt inte min heller.
Ni gör er själv skada i onödan.
Jag går.
Vad ska vi göra med din mat?
Ät den, och jag hoppas att du storknar.
Det där gick ju bra.
Vad har du mer för förslag?
Vi behöver nog inte ändra planerna.
Det här var en scen vi måste spela.
Ställ frikassén där, så delar vi på den.
Jag vill ha biffen skär, men inte rå.
Det gick visst fort att dricka ur portvinet.
Vi föredrar båda ert sällskap, mina damer.
Edith, det är en sak jag vill visa dig i biblioteket.
Vadå, farmor?
Bara en bok som du kanske finner intressant.
Hur mår din hetlevrade vän, miss Bunting?
Vi ser henne inte så ofta längre.
Är det så konstigt?
Det är nyttigt att få mothugg. Det håller en alert.
Då har Lord Grantham varit på alerten
ända sen hon klev in genom dörren.
Du har väl inte brutit med henne?
Hon har flyttat. Hon reste i dag.
Det var tråkigt att höra.
Och du då, Rose?
Vad hände med mannen du träffade i York?
Han är också borta. Han har ett nytt jobb i London.
Kära nån, vilket sorgligt samtal.
Han var intressant.
Han skilde sig från de gamla vanliga man förväntas dansa med.
- Hans familj var annorlunda. - På vilket sätt?
De kom från Odessa för sextio år sen.
De drevs bort av pogromer, men har lyckats här.
Så intressant.
Jag sa inget, för jag visste att du skulle vara emot det.
Det slog dig aldrig att jag kanske hade rätt?
Vad ska jag göra? Skicka tillbaka henne?
Det är för sent.
Vi kan inte skicka barnet till Schweiz, och hon kan inte stanna här.
- Vad menar du? - Den där kvinnan, mrs...
Drewe. Mrs Drewe.
Hon är på kokpunkten. Vi måste få bort barnet därifrån.
Men vart ska vita vägen?
Inte "vi", kära du.
Det finns skolor som tar emot barn av alla åldrar.
Vi kan hitta en i Frankrike där hon blir väl omhändertagen.
Du får säkert hälsa på, bara du inte säger vem du är.
Det kommer att gå... riktigt bra.
Och du håller med, farmor?
Jag vet att det låter hårt.
Men vad ska vi annars göra?
Vi går och lägger oss.
Svärmor, bilen väntar när du behöver den.
Tack, Cora.
God natt.
Ni kan ordna detaljerna sen.
Men jag lovar att det här blir bäst för alla.
I mina ögon fritar det dig från skuld.
Det gör dig till ett offer,
precis som mrs Benton.
Varför berättade du inte det tidigare?
Jag visste att du skulle se det så,
fast det inte friar mig från skuld.
Jag vill inte gömma mig för sanningen.
Gör inte det, då.
Men straffa inte dig själv i evighet.
Nej. Men jag har tagit lärdom.
Och jag låter mig aldrig kontrolleras igen.
Jag måste gå.
Ni ville träffa mig, sa Barrow.
Kom in och sätt er.
Mrs Patmore har nåt att säga.
Vadå?
Jag är så tacksam för ert utmärkta råd.
Ni följde det alltså?
Ja. På sätt och vis.
Ni investerade i husbyggande?
Hon har investerat i ett hus, ja.
Jag hittade en stuga i Haughton-le-Skerne,
och jag ska bese den på tisdag.
Priset är 300 pund, så det är ett stort beslut,
men ni gav mig modet.
Men jag menade inte alls så.
Jag trodde ni ville investera på marknaden och öka ert kapital.
Jag hyr ut den så länge, och senare kanske jag har inneboende.
Det finns tre sovrum.
Det här är ju bara småsaker.
Mr Carson, småsaker är precis vad jag tycker om.
Men ni gav henne idén, eller hur? Hon är mycket tacksam.
Verkligen. Det är så bra att få råd av en man av värld.
Jag hjälper gärna till om jag kan.
Vi känner oss väldigt trygga.
Glömde du nåt?
Det är inte kammarjungfrun.
Jag väntade tills hon gick.
Ni måste gå.
Mr Bricker, ni måste gå.
- Jag väckte er väl inte, hoppas jag. - Inte alls, milord.
Miss Baxter kom nyss ner, så Hennes nåd är nog fortfarande vaken.
Jag har bett er två gånger. Gå nu.
Ni sa det själv. Vem vet när jag kommer tillbaka?
- Mr Bricker... - Låtsas inte, Cora.
Ni vet att nåt har hänt mellan oss.
Ni vet att saker har förändrats nu.
Jag känner det, och ni också.
När visade nån er ömhet senast?
När lyssnade nån på er?
Jag har sett er med familjen, ignorerad och förbisedd...
Det här har inget...
Bra att du är vaken...
Middagen slutade tidigt.
Det kändes enklare att åka hem.
Beklagar om du blev besviken.
Inte alls.
Mr Bricker ska just gå.
Lady Grantham bad mig inte att komma hit.
Men nu ber jag er att gå!
Robert, låt honom gå.
Ni kan inte vara förvånad.
När ni väljer att ignorera en kvinna som Cora, måste ni förstå
att inte alla män är lika blinda som ni.
Sluta!
Sluta! Sluta!
Sluta!
Mamma?
Pappa?
Är allt som det ska?
Förlåt, älskling.
Din pappa och jag lekte en fånig lek
och stötte omkull en lampa.
Säkert?
Säkert, vännen. God natt. Sov gott.
Då går väl jag också.
Vänta.
Jösses, vilken kväll.
Jag sover i mitt omklädningsrum.
Ät ordentlig frukost och lunch,
för sen hinner ni bara med en kopp te.
Jag ska försöka belöna er sen.
När ni är färdiga med era plikter, är jag tacksam för all hjälp.
Vi tömmer salen nu.
Varför har vi inte en ordentlig middag här?
Jag håller helt med, mrs Patmore.
Vi måste följa med vår tid, skulle mrs Hughes säga.
Ja, det skulle jag.
Har du nåt bandage jag kan få?
- Har du gjort dig illa? - Inte jag.
Mrs Bates, har ni hört ifrån den där polisen igen?
Nej-
Såja. Det är Lady Mary.
Kommer ni att göra det?
Nej. Förhoppningsvis inte.
Varför plågar du henne med det där?
För att jag vill.
Mr Barrow, följ med, tack.
Ni också, mr Molesley.
Bilen väntar, sir.
- Er väska ligger i. - Tack, Carson.
Lady Beaumont, Lord Howard av Glossop.
Jag hade glömt att hans far hade dött.
Tack.
Tack så mycket.
Kära flicka, vi kan inte bara låta det gå.
Det är rena krutdurken. Den kan explodera när som helst.
Men farmor, om jag tar henne till London...
Var inte löjlig, kära vän. Tänk efter.
Men det måste finnas ett annat sätt.
Vilket annat sätt?
Mrs Reginald Crawley och Lord Merton.
Hej, Isobel.
Det är kusin Isobel.
Och hennes beundrare.
Greven och grevinnan av Woolton.
- Tack. Får jag sätta mig? - Är du trött?
Nej, men jag vrickade foten när jag klev ur bilen.
Kära nån då.
Akta dig, Lord Merton låter operera dig
innan du hinner säga "kniv".
Titta på Lady Inglebys pärlhalsband.
Jag var så avundsjuk att jag ville slita dem av halsen på henne.
Sir Henry och Lady Lawson.
Det var det.
Och du studerar fortfarande, ser jag.
Jag tänker inte ge upp. Tro inte det.
Det vill jag inte heller.
Jag går och lägger mig. Glöm inte lyset.
Kära nån. God kväll, milady.
Jag väntade mig inte er här. Mr Carson sa att alla hade gått och lagt sig.
Jag ville ringa ett samtal utan att...
Jag ville ringa ett privat samtal.
Och ni tänkte använda mr Carsons telefon?
Tror ni det går bra?
Det gör det säkert.
Då går jag-
- God natt, milady. - God natt.
Får jag ett rikssamtal till London.